Zdeněk Kratochvíl:   Předsokratici	  2/0, 2/0

Kurs nepředpokládá znalost řeckého jazyka, nýbrž ochotu ke vstupu do originálního pojmosloví a práce s ním.

     Okruhy témat:

1)   Předběžné představení hlavních postav pozdně archaického a raně klasického myšlení. Zachování textů: doxografie, prameny, edice, způsoby značení zlomků. Literatura. Předběžný nástin jejich role v evropské filosofii od klasické doby po současnost. Problém anachronismu referátů a výkladů. Geografická hypotéza Díogena Laertia: větev iónská a větev italská.

2)   Otázka žánru. Na úrovni literární: gnómická próza, poezie, satyra, parafráze náboženské řeči, popis zkoumaného.
Na úrovni myšlenkové: mýtus nebo filosofie?, literatura nebo věda?, náboženství nebo jeho kritika? (Často nic z toho, ale svébytné myšlení, které je nutno dále zkoumat.)

3)   Základní okruh výrazů pozdně archaického myšlení:
fýsis, živly a jejich jména, protiklady (živlové i jiné), kosmos, harmonie, řádnost (spravedlnost), zkoumání, učenost, duše, řeč, mysl, jedno, daimón, bůh, bohyně, osudová moc, vždy, jedno.
Některé jejich starší koncepce u epiků, synchronní u lyriků, později u tragiků a filosofů.

4)   Typické syntaktické a rétorické prostředky protofilosofické řeči:
náboženské metafory, trojčlennost výroku, párování opozit, chiasmus, fonetická asociace, pohoršování se a naopak zase pohoršlivá řeč, standardní kritika Homéra a Hésioda (i jiných), ztotožňování jmen a výrazů, odkazování na očividnou zkušenost (“příklady”).

5)   Základní obrazy a myšlenkové figury u archaických protofilosofů: rovnováha hladiny ve vzájemnosti výkyvů, koloběh vody, běh nebe, koloběh duše, plynutí, mez a bezmezno, polarity a apeiratické škály, řízení, část a celek, nepohnutost.

6)   Doxografické umanutosti: “první objevil” cokoliv, “cestoval”, “navštívil Egypt”, vymýšlení zvláštních způsobů smrti, utváření genealogií “škol”. Typus myslitele: zkoumatel, “muž boží”, kritik. Dělení podle Díogena Laertia: iónská a italská větev, dále pak podle “škol”. Aristotelův živlový a látkový ‘klíč k určování fýsiologů’. Časová a místopisná synopse, možnosti vzájemných vlivů, vzájemné odkazy, korespondence s kultovními místy a motivy. “Orfická” hypotéza.

7)   “Sedm mudrců”, zvl. Solón a Thalés. Gnómická próza a její morální naučení. Vliv a výjimky z něho. “Poznej sebe sama!” - souvislost s Apollónovým delfským kultem, další působení tohoto motivu. Další delfské a apollónské motivy, jejich vlivy a reakce na ně.

8)   Spojnice Thalés - Anaximandros: sdílení života, obraz hladiny, koloběh vody, počasí, zkoumání nebe, geometrie.
Předloha pozdější “teorie”. Cvičení s gnómónem. Mapa a “sféra”. Nebe a kosmos. Atomizace kosmu zkoumáním a vyrovnávání tohoto deficitu.

9)   Výklady Anaximandrova zlomku. Odkaz myšlení proměn a protikladů.

10)  Spojnice Anaximandros - Anaximenés: “bezmezný”, živlové proměny, počasí...

11)  Pýthagorejci archaické doby: chatrnost pramenů, falsa; zvláštní charakter “školy”, moralizace náboženství. Spojnice Miléťané - pýthagorejci: harmonie, logizace protikladů, matematizace přírody. Svébytné pojetí duše. Vliv a kritika.

12)  Xenofanés: svébytný subžánr satyry, dědictví zkoumání, reakce na pýthagorejství, pre-eleatský motiv celosti. Xenofanův “poslední vtip”: moralizace náboženství, logizace náboženství, noetizace božství. Možný vliv a reakce na něj.

13)  Hérakleitos: svébytný žánr “řeči”, výlučnost, dipolární myšlení; logos, přirozenost, probuzení, oheň a řeka, rozpětí a koloběh duše, harmonie, kosmos, osud. Svérázná životní a náboženská koncepce: bez “pravdy” a morálky! Výklad několika zlomků. Možné návaznosti na Anaximandra a kritika ostatních starších myslitelů. Parafráze Skythina z Teu a v hippokratovském korpusu. Dějiny nedorozumění.

14)  Parmenidovo jedno. Prooimion na “prahu” u bohyně versus logická ‘báseň’ o totožnosti. Dvě cesty a ta třetí. Vlivy: u eleatů, u Platóna; základ metafyziky.

15)  Zénónova obhajoba Parmenida: aporie. Proč tak absurdní popis, díky němuž jsou aporie aporiemi? “Digitalizace” myšlení versus plynulost přirozených apeiratických škál. Možné vlivy u atomistů a některých “sofistů”.

16)  Empedoklés: archaická postava na prahu klasické éry, “muž boží”, neologismy modelující archaismus. “Čtyřpólové” myšlení: nejen živly, ale především vnitřní i vzájemná podvojnost polarit. “Mísení”. Výklad několika zlomků. Topos srovnávání Empedoklea s Hérakleitem; omyl komparace s atomismem.

17)  Anaxagorás: moderna na prahu klasické éry, “osvícenec”, kritický zkoumatel, “teoretik”. Nús a “mísení”. Redukce na kvality. Omyl komparace s atomismem. Motivy Aristotelovy snášenlivosti.

18)  Pýthagorejci klasické éry: hudební harmonie, noetizace duše, vědění. Vliv na Platóna. Nějaký atomismus?

19)  Diskuse o antickém atomismu a Démokritových zlomcích; problém autenticity textu.

20)  Diskuse o motivech myšlení některých sofistů.

     Podmínky získání zkoušky nebo zápočtu:
     Zápočet za 1 seminární práci = (po konzultaci) referát článku, rešerše tématu, interpretace pramenného textu, komparace sekundárních interpretací, překlad sekundární interpretace apod.
     Zkouška za 2 seminární práce nebo za 1 zvláště dobrou nebo větší práci a kvalifikovanou diskusi jejích kontextů.

     Základní pracovní literatura:
Karel Svoboda: Zlomky předsokratovských myslitelů, Praha 1962, 1990.
Díogenés Laertios: Životy, názory a výroky proslulých filosofů, Pelhřimov 1995.
Pracovní texty na www.fysis.cz.

     Pro ty, kdo jsou mocni originálních písmenek:
Herrmann Diels - W. Kranz, Die Fragmente der Vorsokratiker, Zürich-Hildesheim 1989^18.
(Četné řecké texty jsou i na www.fysis.cz.)

     Další literatura na prvních přednáškách.