B 25		(Kahn XCVI)

1	Vznešenější smrti dostávají vznešenější úděly.

Kléméns Alex., Stromata IV, 49, 3  (+ opis u Theodóréta)

    Řecký text výroku využívá aliteraci čtyř slov na hlásku “m”, což spolu se zvukovou podobností základní dvojice substantiv a s chiastickým provázáním stupňuje souvislost výroku a souřadnost smrtí a údělů. Chiasmus vypadá takto:
smrti (moroi),  vznešenější (mezones)   -   vznešenější (mezonas), úděly (moiras).
Navíc je tu hra slov moroi a moiras, která jsme přeložili jako smrti a úděly. Kupodivu zde jsou plurály. Moros je “podíl, úděl, záhuba, smrt”. Překlad smrt je zde (stejně jako v B 20) dobře zdůvodněný homérským významem slova moros. Interpreti, kteří více zdůrazňují hru slov ve výroku, vidí i v tomto výrazu spíš osudy a úděly (Bollack a Wismann). Moira v singuláru je pro Řeky neosobní osudová moc, kterou jsou vázáni dokonce i bohové. Tato moc uděluje jednotlivé “moiry”, osudy, úděly. Chápající člověk svůj úděl přijímá s vědomím toho, že je jeho přirozeností, že je jeho příležitostí, povahou (B 119). Obě slova jsou tedy vedle své podobnosti ještě i významově velmi blízká a mnohdy zastupitelná. Výraz pro vznešenější znamená doslovně “větší”.
    V kontextu citátu mluví Kléméns o zmužilosti a udatnosti v zápase proti mocnostem temnoty a smrti. Hérakleita je cituje po Aischylovi (fr. 315):
        “Tomu, kdo se snaží v boji,
        patří, jako plod té snahy, od bohů sláva”.
Následuje Eurípidés (fr. 62):
        “Jak by byl otrokem někdo, komu nezáleží na smrti?”
Už tyto výroky dokreslují řecké pojetí smrti v zápase, které má i Hérakleitos na mysli. Aischylos navazuje na homérské pojetí hrdinské ctnosti, slávy v boji. Pro Eurípida je svoboda jako opak otroctví (B 53) vázána na svobodu od strachu ze smrti.
    Je pravděpodobné, že náš zlomek může být citací nebo parafrází oběžného motivu, který asi vyjadřuje poněkud jinou než běžnou homérskou eschatologii. Nezdá se totiž, že by “vznešenější úděly” byly jenom písně pěvců o padlém hrdinovi, jehož duše stínově přebývá v Hádu. Pokud by se takovéto úsloví mělo držet v homérském kontextu, muselo by snad vypovídat o smrti héroa, který je vzat mezi bohy, většinou tedy někoho, kdo byl s bohy už nějak pokrevně spřízněn, a ne o smrti jiných, byť sebeudatnějších bojovníků.
    V našem výroku je dosažený úděl úměrný vznešenosti, doslova velikosti smrti. Ve zlomku B 136 je smrt v boji pochopena jako očista duše. Dalším kontextem je zlomek B 53 o diferenci bohů a lidí. Jenže vztah bohů a lidí se děje v cyklicky střídané vzájemnosti jejich života i smrti (B 62) a záhadný zlomek B 63, kterému někteří interpreti přisuzují eschatologický význam, není dost dobře srozumitelný. (K souvislostem lidské a daimonské dimenze poukazují ještě zlomky B 78, B 79, B 119.)
    Hérakleitos je striktně zdrženlivý vůči možnostem jakékoliv pozitivní řeči o posmrtném údělu - viz B 27. Místo výkladu nějaké jeho eschatologické koncepce můžeme nabídnout pouze amplifikaci v podobě odkazu na takové koncepce, ve kterých figurují stejné základní výrazy. V první řadě jde o pojetí “muže daimónského”, které je typické pro Platónovu eschatologii. Obraz sám je už u Hésioda a Platón s ním zachází značně po svém, např. v dialogu Kratylos 398 b-c: “Dobře praví Hésiodos i mnozí básníci, že když zemře někdo dobrý, má veliký úděl (moira) a veliké důstojenství a stává se daimónem ... podle názvu pocházejícího od rozumnosti (fronésis).”
    Doslovný text zlomku B 25 ovšem nečekaně potkáváme také v gnóstickém Naasejském traktátu, zachovaném u Hippolyta (Refut. V, 8, 42): “Podle ustanovení má ten, kdo byl zasvěcen do Malých mystérií, být poté zasvěcen i do Velkých: Vznešenější smrti dostávají vznešenější úděly.”
Neumíme však rozhodnout, zda Naasejský traktát cituje Hérakleita, aniž uvádí jeho jméno, nebo zda nezávisle cituje obvyklé úsloví. V každém případě však tímto citátem dokresluje a zdůvodňuje pořadí a povahu obojích eleusínských mystérií. Nejspíš se nejedná o citát mysterijního výroku, nýbrž o výklad. Naasejský traktát dál říká, že Malá mystéria zasvěcují do smrti, takže ten, kdo si v nich smrti důkladně užil, má poté přistoupit k Velkým. Zdá se, že v nich pak obdrží podobně důkladný úděl života. V tomto kontextu by se tedy zlomek překládal buď tak, jak překládá Petr Pokorný (Naasejský traktát F, f): “větší díly smrti dosahují lepšího údělu” - nebo dokonce s určením oněch údělů podle významové souvislosti: “Větší úděly smrti dostávají vznešenější úděly <života>.”
    Z přísných symetrií smrti, osudu a života se tak ovšem mírně posouváme k obecně náboženskému pojetí zásluhy a odměny, kterému by bylo dobré se při výkladu Hérakleita vyhnout; už vzhledem k tomu, že “zasvěcování do mystérií obvyklých u lidí” se podle něj děje “bezbožně” (B 14).