B 39		(Kahn LXII)

1	[V Priéně se zrodil Biás, syn Teutameův,
	jehož řeč je mocnější než řeč těch ostatních.
3	A priénští mu zasvětili okrsek zvaný Teutameion.
	<Biás> prohlašoval:]
5	“Většina je špatná.”

Díogenés Laertios, Vitae philosophorum I, 88

    V tomto zlomku nejspíš nemáme žádný doslovně citovaný Hérakleitův text, ale parafrázi jeho významného tématu. Naše řádky 1-2 sice Díogenés uvádí jako Hérakleitovy, ale skoro jistě to jsou padělané verše. Na rozdíl od padělků typu Hérakleitovy korespondence s Dáreiem tady však nacházíme zřetelné ozvěny hérakleitovských obrazů i výrazů.
    Priéné je iónské město jižně od Efesu (směrem k Milétu) a Biás je jedním z tradičních sedmi mudrců. Jeho řeč (logos, výrok, určení, důkaz) je mocná ve srovnání s jinými. Čím je tak mocná? Tím, co říká - a co Hérakleitos plně sdílí. A priénští mu zasvětili okrsek, zatímco efesští vyhnali Hermodóra daleko od vlasti a Hérakleitos od nich šel do místního asylu sám.
    V tradici doxografů (Démétrios) je Biantův výrok zachován v maličko širší formě:
 	“Většina lidí je špatná.”
Hérakleitos jej přímo cituje ve zlomku B 104, ovšem s dovětkem “menšina dobrá”. Tím určitě nemyslí, že každá menšina je dobrá; ale že příklon k veřejnému mínění je vždy špatný, zatímco nezávislost na něm vždy dobrá.
    Propadli Biás a Hérakleitos misanthropii a pesimismu? Spíš jenom užívají výrazy “jeden” a “mnozí” jako opozita, podobně jako Hérakleitos užívá výrazy “jedno” a “mnohé” atd. - a konstatují. Vždyť oni nikoho nenutí, aby patřil k té většině (hoi pleistoi), k davu “běžných lidí” (hoi polloi), “mnohých”, o kterých mluví zlomky B 2, B 17, B 29, B 104. Většina u nich prostě znamená dav. V řečtině je to gramaticky plurál - a to je u Hérakleita dalším znakem pejorativního významu. Nemají však žádné jiné a nehanlivé slovo pro většinu. Jsou to tedy “nepřátelé demokratické společnosti”? Pokud by se jí myslela totalitní moc vyráběného veřejného mínění, tak ano. Neukvapme se však v posouzení politické dimenze výroku. Hérakleitos zastává oproti davu kupčíků právo jedince na individuálně odpovědnou životní orientaci! Navíc politická dimenze tohoto výroku není jeho jedinou dimenzí. Jde přece o vnímavost vůči přirozenosti a vůči vždy platné řeči (B 1).
    Významově blízký je výrok B 49: “Jeden je pro mně za tisíce, když je nejlepší.”