B 49		(Kahn LXIII)

1	Jeden je pro mně za tisíce, když je nejlepší.

Galénos, De dignitate pulsibus VIII, 773 Kühn  (+ 3 autoři)

    Zatímco jinde a častěji mluví Hérakleitos o vztahu “jedno - mnohé”, tak zde je to jeden a tisíce, ale můžeme si do toho plurálu dosadit libovolnou velikou číslovku, neboť nic jiného vlastně výraz myrioi v archaické době ještě většinou neznamená. Tedy: Jeden je za nespočetnou mnohost. Má to ovšem podmínku: když je nejlepší, aristos. Tím se vlastně teprve stává jedním - což je zřetelný pre-gnóstický motiv.
    Hodnotící protiklad singuláru a plurálu zde vystupuje podobně ostře, jako ve výroku “většina je špatná” (B 39, B 104). Nárok být nejlepší (jako duše v B 118) je přímo souřadný s nárokem být jeden; není to pouhá podmínka pro to, aby jeden byl za mnohé, to z tohoto naopak teprve plyne. Myrioi je vlastně výraz pro neurčitost, alespoň pro takovou neurčitost, jakou představuje nespočetné množství, dav. Oproti tomu je jeden představitelem určitosti, vědomého vztahu (B 101). Jedním je třeba být - nerozpolceně, nesnadně. Jeden je probuzený oproti pozadí nechápavého davu.