B 63		(Kahn CX)

1	Postavit se tomu, kdo tam je,
	a stát se bdělými strážci živých i mrtvých.

Hippolytos, Refutatio omnium haeresium IX, 10, 6

    Potkáváme jeden z nejzáhadnějších zlomků, a to i na poměry Hippolytova uchování. Mimořádně bizarní není jenom téma, možná podsvětní, ale i povaha a stav textu. Jasná jsou pouze slova “stát se strážci živých a mrtvých”. Výraz “bdělými” nebo “bděle” k tomu můžeme nějak navázat, nebo ponechat rukopisné čtení “strážci bděle živých i mrtvých”. Souvislost s pojetím ‘muže daimónského’ je tedy nasnadě (viz výklad u B 25). Zato nevíme, jak přeložit klíčové sloveso, kterým výrok začíná. Nevíme, čeho se týká, protože nevíme, čemu nebo komu se máme postavit, nebo co a s čím vlastně máme dělat. Už vůbec nevíme, jestli “tam” anebo “zde”, ba ani jak a kam to vázat ve větě. Nezbývá než diskutovat verze, hledat významové paralely a navrhovat výkladové hypotézy.
    Nejprve Hippolytův kontext: “Hérakleitos hovoří o zmrtvýchvstání tohoto viditelného světa, ve kterém jsme se zrodili. Věděl, že původcem tohoto zmrtvýchvstání je Bůh, neboť hovoří takto: B 63.”
    Řeč o “zmrtvýchvstání tohoto viditelného světa” (ne pouze lidí) působí u vzdoropapeže Hippolyta podivně, ale možná je to nějaká zkratka pro celou eschatologii nebo nějak zkomolený referát o Hérakleitově pojetí cykličnosti. Podle Kahna zde Hippolytos spatřuje odkaz na zmrtvýchvstání při posledním soudu. Když ale tomuto výroku rozuměl velmi rigidní církevní křesťan takhle pochvalně, tak jej musel chápat ne jako protistavění se Bohu (tomu, kdo tam je). Třeba jako postavení se proti (pohanskému = falešnému bohu Hádovi) ‘tam’? Nebo třeba takhle:
1	Postavit se díky tomu (bohu), který je tam (nebo: zde)
Syntakticky je to možné a křesťanský výklad by to mohlo mít také. Můžeme s takovým překladem pracovat? Jeho hlavní potíž je lexikální, totiž význam slovesa.
    Jak rozumět slovesu: postavit se? I tento překlad je ještě pokusem o mírnější možný výraz z významové škály, kterou sloveso epanistasthai nabízí: “povstat (při povstání), zdvihnout se, postavit se (nejspíše na odpor), vystoupit” a kupodivu snad i “ustoupit”. Také Kahna sloveso překvapuje. Upozorňuje na jeho základní význam “povstat jako povstalec”, např. u Hérodota (IV, 166, 1). Soudíme, že Hipolytos zde vidí analogii s pojmoslovím křestních vyznání víry, ve kterých je pro zmrtvýchvstání užíván formálně vzato tentýž výraz (anastasis) jako pro běžné “postavení se”, “napřímení”, ne ovšem při povstání, ale třeba po odpočinku nebo po nemoci. Ovšem právě bez té předpony epi-, jak ostatně poznamenává i Kahn, když o Hippolytově pochopení říká, že zde co do významu vynechává předponu.
    Komu nebo čemu se máme postavit? Nebo díky komu/čemu tak můžeme učinit? Kdo nebo co je tím tam nebo zde? Originál říká doslovně pouze jsoucímu tam /zde (pokud ovšem ten dativ nepatří nějak jinak vázat a tím i překládat jiným českým pádem). Není divu, že se rukopisné entha d’ eonti už ani editorům moc nezdá. Takhle podle rukopisu čtou snad jenom Diels, Kranz a Bollack s Wismannem. Kahn považuje tento výraz za nesrozumitelný. Patin navrhuje opravu, která vede k významu:
1	Postavit se nějakému bohu tam (zde?)
Sauppe zase jinou, která k zápasu přímo vyzývá a vynechává potíže s jeho lokalizací:
1	Je třeba se postavit bohu
    Proč v “tom jsoucím tam nebo zde” všichni vidí rovnou nějakého boha, nejspíš Háda? (Diels dokonce s takovou samozřejmostí, že ani nenavrhuje vkládat slovo theos do textu.) Je to jenom sugestivní vliv Hippolytova porozumění? Nejen. Nejspíš jde o vztah k božské instanci, pouze nevíme o jaký vztah a k jaké božské instanci. Ta zámlka (absence slova “bůh”) by mohla být buď obvyklým eufemismem, a pak by šlo vskutku o podsvětního boha, Háda - nebo by mohla být analogií zlomku B 32, v němž “to jedno moudré samotné nechce i chce být zváno jménem Zéna”. Z takové možnosti by ještě neplynulo nutně, že jde opět o Dia (Zéna), nýbrž pouze to, že důvod eufemismu - byť třeba také za obávané jméno Hádovo - by měl být jiný než strach, ale spíše důvod podobný tomu důvodu z B 32! Takový výklad oné zámlky by možná trochu osvětlil i záhadný význam použitého slovesa.
    V řeckém pojetí by výzva k povstání vůči jakémukoliv bohu byla krajním projevem zpupnosti, hybris, kterou chce Hérakleitos “hasit” (B 43)? Co s tím? V rámci rukopisného čtení zlomku máme tyto možnosti:
    1.  Přijmout výrok jako takto zpupnou výzvu k povstání, jako Sísyfos. To nehodláme.
    2.  Co nezpupného by mohlo znamenat protistavění se Hádovi? V kontextu zlomku B 15 by to mohla být zdrženlivost, zvláště ve věcech sexu, ale zrovna tak i ve věcech náboženských. Mohla by to být výzva ke skutečnému “vzdálení se Hádovi” a ne pouze k takovému, které domněle prožívají účastníci náboženských slavností. Toto porozumění by mohlo mít i méně enkratickou verzi:
    2.1. Projít vším hádovským bez úhony, ‘strávit to, sublimovat to’. Tedy nikoliv nezadat si, ale zahrnout to jako jeden z pólů životní cesty (v kontextu zlomků o koloběhu duše a vztahů bůh - mnohost). Nerozpustit se v tom, ale spatřit v tom moudře jedno. Asi ano.
    3.  Předpokládat zde pro nás nesrozumitelnou narážku na nějaký mysterijní rituál (závěr zlomku Diels chápe jako analogii znovuzrození neofyty). Nevíme.
    4.  Tam jsoucímu ustoupit. To se u Hérakleita nezdá. Leda, pokud by to snad mohlo znamenat: “Odtamtud vystoupit ve prospěch jsoucího”? Těžko.
    5.  Vsadit na význam zde (to je dobře možné a mohlo by to mít i kontext ve zvláštním pojmosloví začátku zlomku B 30) a na nějaký krajní význam slovesa, kterým by se konstatovalo, že ten, kterého se lidé bojí, je analogií jednoho moudrého, k němuž je třeba se vztáhnout. Překlad by pak zněl:
	Předstoupit před toho (boha), který je zde
    6.  Předpokládat adverbiální význam celé záhadné vazby, totiž jako “skutečně”. To by vedlo k velice rozumnému významu, který by byl podobný předchozímu i bez násilí na slovese:
	Tam/zde se pak skutečně pozvednout
    7.  Vyjít z toho, že závěr výroku je v plurálu a že jeho vazba je zbytkem po referující citaci. Stačí rozumně předpokládat, že zdánlivá podivnost vazby “strážců” je reliktem Hippolytova referujícího akuzativu s infinitivem. Zde na rozdíl od základního návrhu překladu nepřijímáme dost rozšířenou opravu Bernaysovu. Podle toho je pak možné pochopit celý výrok v plurálu a pokusit se tomu podřídit pochopení slovesa:
	Jsou pozvednuti tím, který zde je
	a stávají se strážci bděle živých i mrtvých.
Pozvednutí by se dělo přítomností “světa stejného pro všechny” (B 30) a úděl takto probuzených by se od pojetí ‘mužů daimónských’ lišil tím, že střeží pouze ty, pro které je díky probuzení jejich život vlastně životem mrtvých (B 21, B 26), tedy nejspíš sebe sama (B 101).