B 101a		(Kahn XV)

1	Oči jsou přesnější svědkové než uši.

Polybios, Historiae XII, 27, 1

    Antika chápe oči nejen jako pasivní přijímač světla, ale také jako zdroj světla pohledu; díky jejich vnitřnímu ohni, který koresponduje s vnějším. Oči se podobají ohni taky tím, že jejich pohled rozlišuje i sjednocuje spatřené tvary.
    Hérakleitos ctí “vidění” i “slyšení” (B 55). Nepracuje se samostatnou ‘zrakovou metaforikou poznání’, jako později Platón a možná už pýthagorejci. Zrak pro něho není tím jediným smyslem, který bude rozumem vzat na milost jako jeho obraz mezi smysly. Přesto mají oči jakousi přednost před ostatními smysly: jsou přesnější. Dovedou rozlišovat. A náležité rozlišování souvisí s náležitým spojováním těch souvislostí, které k sobě patří. Rozlišování souvisí s vědomím kontextů ‘zorného pole’, s vědomím možných významů v něm.
    Ostatně, když jsme něco viděli, tak o tom často víme víc, než když jsme to slyšeli, natož než když jsme jenom slyšeli o tom. Především však míváme jaksi naléhavější prožitek skutečnosti. I technická nápodoba obrazu je náročnější než nápodoba zvuku.