B 103		(Kahn XCIX)

1	Společný je počátek a konec na obvodu kruhu.

Porfyrios, Quaestionem homericarum ad Iliadem pertinentiam reliquaiae, ad XIV, 200 (I, 190 Schr.)

    Tento stručný zlomek říká, jak se děje společné, xynon. Jak se děje to, co je ve zlomku B 114 etymologizováno jako “s rozumem” (xyn noó, s myslí, duchaplně) a co chybí “nechápavým” (axynetoi - B 1, B 34). Zdá se, že jde o názorný příklad, tak jako třeba v B 51, neboť kruh a jeho vlastnosti známe. Pokud je zlomek pravý (což si nemyslí např. Kahn), tak by to byl jediný Hérakleitův pozitivní odkaz na geometrický motiv.
    Kde je na obvodu kruhu, tedy na kružnici, počátek a konec? Všude. Když kreslím kruh kružítkem, tak mohu začít odkukoliv a skončím vždycky tam kde jsem začal. Žádné místo na kružnici není preferované vůči ostatním ani vůči celé nakreslené kružnici. To by mohl být jeden obraz toho, jak jest společné.
    Jiný obraz nám vyvstane, když si všimneme, že pro existenci nakresleného kruhu sice není počátkem žádné místo na kružnici (na obvodu kruhu) - neboť jím může být kterékoliv - ale že počátkem kreslení kruhu je zabodnutí kružítka. Pak je ovšem počátek naprosto mimo kružnici, která je jím v celém svém průběhu řízena a spojována právě do kružnice. Pak by cykličnost odkazovala k centru mimo sebe, k centru, které by bylo jiného řádu než cokoliv v cykličnosti, co by se však projevovalo vždy a ve všech vlastnostech všeho cyklicky proměnlivého. Takové čtení by mohlo být ještě trochu podpořeno tím, že pro počátek a konec zde není použito dvojice výrazů arché a telos (“počátek” a “cíl, účel”), nýbrž arché a peras, tedy doslovně “počátek” a “mez, hranice”. To by mohlo evokovat představu, která odpovídá i tradičnímu kreslení kružnice pomocí kolíku a provázku. Střed by odpovídal počátku a celý obvod konci ve smyslu meze, totiž kam až kruh (tedy ten provázek určující poloměr) dosáhne. Konec by tedy byl jinde než počátek, totiž všude na obvodu a ne uprostřed, ale počátek by byl společný i obvodu kruhu. To by byla metafora vztahu jednoho a mnohosti, metafora jednoho jako společného a současně odděleného od veškeré té periferní mnohosti (B 108, B 120 a snad i B 16). Je však dost pravděpodobné, že slovo “obvod” dodal do Hérakleitova výroku až novoplatónský geometr Porfyrios, aby příklad vyhovoval rozvinutější geometrické terminologii, která rozlišuje kruh a kružnici. To si myslí např. Marcovich, zatímco Wilamowitz podezřívá Porfyria z toho, že pouze použil pro svůj vlastní příklad Hérakleitových slov “Společný je počátek a konec”.
    Pokud necháme stranou kružnici, kruh  i geometry, tak nám stejně zůstane cyklus, spíše časový průběh, který opakovaně prochází analogickými fázemi skrze střídání opačných tenzí, takže se navrací k témuž. Především máme na mysli cyklus živlových proměn a cyklus duše, což jsou hlediska cyklu jednoho a všeho, střídavého plápolání ohně (B 30); ale také cykly astronomické (B 120).

     Společný je počátek a konec; totožnost návratu, rozpětí a prostor proměn, dějů a vztahů. Jde o prostor vztahů otevíraný do časového průběhu polaritou, který svým odvíjením neodplyne, nýbrž uskuteční se v návratu, v obnově totožnosti. Jak poznáme, že nějaký cyklus už celý proběhnul? Přece tak, že se z nějakého hlediska obnovuje tatáž situace a děj se v něčem začíná opakovat. K tradičnímu určení bohů patří, že dokáží spojit svůj počátek a konec, takže nepodléhají smrti, alespoň ne tím způsobem jako my. Úplný cyklus střídavé obnovy totiž pro svoji ucelenost předpokládá také úplnost (celistvost) toho, co tím cyklem prochází. V tom je zdánlivě spor, neboť celistvé by se snad nemuselo proměňovat - a všechno částečné, které tím pádem není jinak než v proměně (B 91), zase dokončením cyklu taky odchází ze scény jevů. Ale celistvé se děje právě takto a jinak o něm nemáme jak vědět, protože je jinak nezakoušíme. Společné je tedy jménem pro vztah mnohosti k jednomu. V tomto smyslu také Hérakleitos tento výraz používá jako téměř pleonastický a synonymický atribut řeči (B 2) i světa (B 89). Další možností výkladu je společné jako hérakleitovský ekvivalent Anaximandrova “apeiron”!
    Je také možné, že tento zlomek patří jako celek do souvislosti s B 120. Pak bychom ten kruh nebo kružnici nemuseli rýsovat, protože by šlo o otáčivý pohyb oblohy, na který se můžeme dívat. Ten se ve svém cyklu nevyčerpává. Možná lze tímto prostřednictvím svést význam našeho zlomku až k tématu ohňové obnovy, což by jej činilo součástí diskuse o Hérakleitově pojetí ekpyróse.