B 130

1	[Není vhodné žertovat tak, abys se sám stal směšný.]

Gnomologium Monac. lat. I, 19, E.Woelfflin, Caecilius Balbus, Basileae 1855, p. 19

    Tento latinský zlomek ze středověké sbírky gnómických morálií snad nikdo nepovažuje za příliš přímou ozvěnu Hérakleita. Výrok pracuje se slovní hříčkou slov se stejným základem (ridiculum - ridendus). Nemá snad na mysli to, že by moudrý člověk měl vždy zachovávat vážnost a nezadat si, ale varuje před trapným žertem, kdy se směšným stává jeho aktér. Asi tak, jako když se zvlášť hloupému vtipu smějeme právě jako nepovedenému. Tak může tento výrok pěkně upozorňovat na posun hlediska, který hrozí o to více tehdy, když na podobnou možnost, totiž proměnu kontextů, apelujeme, tedy při vtipu a při poznávání.