B 133

1	Špatní lidé jsou protivníci pravdivých.

Gnomologium Vaticanum 743, Nr. 313, p. 249 Sternbach

    Zlomek působí dojmem morálního výroku, gnómické prózy. Nebývá obecně považován za pravý, nejčastěji pro svůj středověký pramen. Následujeme zde však ty autory, kteří se jej ujímají pro jeho zajímavou formální strukturu, která je ve službách myšlenky méně triviální než první plán výroku. Na takovou strukturu upozornili např. Bollack s Wismannem. Nehodláme se tím vyjadřovat o pravosti výroku, neboť takovou nepříliš složitou strukturu lze napodobit (viz Athénaiova nápodoba u B 13).
    Lidé v plurálu už sami o sobě navozují nějakou nepatřičnost mnohých. Ta je dokreslena přívlastkem kakoi. O nich se hned (bez spony) říká, že (jsou) protivníci, antidikoi, což je samo o sobě slovní hříčka, neboť doslovný význam “opační než spravedliví, než řádní” zde má stejný význam jako ti špatní. A vůči čemu opační? Vůči pravdivým. Výrok neříká, zda lidem nebo věcem či jevům. Z kontextu ovšem dosadíme předmět symetrický podmětu a chápeme pak výrok jako morální výpověď:
 	Zlí nebo špatní lidé jsou protivníky pravdivých lidí, tedy řádných.
Kdo ctí filosofické významy pravdy, ten si může zahrát i na protiklad částečnosti špatných a zjevnosti pravdivých. Text sám však stejně dobře umožňuje i výklad, že
 	Špatní lidé jsou protivníky (všeho) pravdivého.
Velkou otázkou ovšem zůstává, co a zda vůbec je u Hérakleita “pravdivé” (viz B 112). Řecký slovosled však podporuje naznačený význam ještě i symetrickým postavením výrazu protivníci ve větě. Doslova:
	Lidé špatní   -    protivníci   -   pravdivých (věcí i lidí, všeho pravdivého).
    Taková symetrie jednak říká, že jsou protivníky pravdivých, ale říká i to, že Lidé jsou špatnými protivníky všeho pravdivého. Možná v tom smyslu, že nejsou stejně mocnými protihráči důmyslu všeho.