B 134

1	[Vzdělání je druhé slunce pro vzdělané.]

Gnomologium Vaticanum 743, Nr. 314, p. 249 Sternbach

    Zlomek je považován nanejvýš za ozvěnu Hérakleitových myšlenek. Pokud bychom jej zpětně zařadili do souvislostí Hérakleitových výroků, tak nabízí pěkný výklad, bohužel nejspíše nehistorický.
    Vzdělání, paideia (tedy i “výchova”) je pro lidské prožívání zdrojem světla podobně, jako Slunce pro svět. Bez něj je tma (B 99), vidíme jednotlivé hvězdy, ale ani jejich racionální využití k orientaci nám nic neříká o dalším bohatství světa. Barbarské duši je i vnímání málo platné (B 107). Chybí jí zkušenost sounáležitosti kontextů jednotlivin a je v pokušeních “hloupého člověka” (B 87), který se rád nechává vzdělávat kteroukoliv řečí a kterýkoliv jeden význam bere jako směrodatný a jediný pro porozumění všemu.
    Jenže ono i to skutečné Slunce se neustále proměňuje a je také každý den nové (B 6). Vzdělání tedy není nic pevného. Není než schopností utvářet sebe sama z nejjasnějších výparů předešlého dne, a to vždy novým zažehnutím ve své míře a v náležitém místě. Tím se vzdělání liší od mnohoučenosti, která pouze kumuluje mnohé jednotlivé poznatky. Vzdělání je schopností proměňovat sebe, zažehávat jednotu všeho prožitého jako svoji jednotu. Proto se výchova a vzdělání nedají jen tak přenášet. Není to věc, kterou by bylo možné vzít, uschovat a potom dát jinam. To jde jenom s nápodobami  vzdělání, totiž s poznatky a s informacemi.
    Vzdělání je analogií vztahů jednoho a všeho, podobně jako Slunce. Je analogií proměňujícího se ohně, který je schopný obnovit svůj zážeh v jiném plameni a na jiném palivu, který míří ‘nahoru’. Dynamismus vzdělání se podobá spíše dynamismu ohně než vody. Proto by se o něm mohlo říci:  “Vzdělání není něčím na způsob vody, kterou můžeš přenášet kbelíkem a nalévat do utěsněné cisterny. Vzdělání je na způsob ohně, který když se jednou zapálí, tak už se sám živí a obnovuje.” (Tento výrok je prý goetheovskou parafrázi Hérakleita, leč nepodařilo se nám najít jeho původ. Ostatně, snaha o nalezení textového pramene je samozřejmě ironizována už oním výrokem.)
    Takovému vzdělání může ovšem instituce, ať už jakákoliv, pouze vytvářet příležitosti a kontexty, třeba v podobě nabízených jednotlivých poznatků a vztahů mezi nimi. Takový je i smysl školního vzdělání. Pokud si ale “většina” myslí, že vzdělání je ‘dostupné’, garantovatelné díky přístupu k této příležitosti, pak takto zařízené školy budou produkovat nechápavé, další příslušníky většiny. Ti se budou onou nápodobou mnohoučenosti vychloubat, budou stavět na obdiv svoje tituly jako doklady o úrovni vzdělání. Ale i to má své místo na světě, protože to opět otevírá příležitost také nemnohým.