B 135

1	[Nejpřímější cesta k věhlasu je stát se dobrým.]

Gnomologium Vaticanum 743, Nr. 315, p. 249 Sternbach

    Je to v nejlepším případě jen ozvěna nějakého Hérakleitova výroku, snad v souvislosti s jeho kritikou běžných lidských mínění. Kdo by nechtěl dojít věhlasu, eudoxia? Ti, “kdo se pokládají za moudré” (B 104 ve verzi Strom. V, 59) k tomu znají cestu: “řídí se konvencemi”, chtějí být úspěšní. Kdo získá slávu? “Nejslavnější člověk”, o kterém výrok B 28.1 říká, že “rozpoznává zdánlivé věci”, že je “nejzdánlivější”. Slávy dojdou ti, jimž se věci a jevy, se kterými se potkávají, jenom “zdají” (B 17). Pokud tyto souvislosti někdo pochopí poněkud platónsky jako problém vztahu k Dobru, totiž pokud za probuzení k vědomí smrtelnosti dosadí “stát se dobrým (agathos)”, pak vznikne tento výrok. A proč je tato cesta “nejpřímější”? Protože probuzení rozmotává klikatiny zdánlivostí a podvodů, spojuje přímo směry “nahoru dolů” (B 60). Byl by to ovšem jiný “věhlas”, než ten, po jakém touží většina (B 104).