B 136

1	Duše zabitých Areem jsou čistší než ty, které podlehly nemocem.

Scholia ad Arriani Epicteti dissertationes, p. LXXI Schenkl  (+ Oracula Chalcidica)

    Lidé ctí padlé v boji, ctí je jako hrdiny. Ve zvláštních případech je ctí kultem héroů, lidských bytostí blízkých bohům. V jiném výroku (B 24) však Hérakleitos říká: “Bozi i lidé ctí zabité Areem.” Proč je ctí i bozi? Snad právě proto, že jejich “duše jsou čistší než ty, které podlehly nemocem.” Běžná úcta k padlým hrdinům je zde zdůvodněna očistou, kterou působí Arés, vřava boje a prolití krve v boji. Vždyť “zápas je všech otec, všech král” (B 53), dokonce rozhoduje o lidství či božství, stejně tak, jako o svobodě nebo otroctví. Smrt v boji oproti podlehnutí nemocem - singulár oproti plurálu! - je obrazem přímého podílu na vztazích života a smrti. Mohl by být obrazem probuzení, oproti bídě nemocí a potíží všedního života. Všední podobou života je zápas s běžnými potížemi, ale v pojetí homérských ctností není smyslem života jeho prodlužování za každou cenu. Boj za svobodu (B 53), která je obrazem božského údělu, je výsostnou podobou zápasu.
    V pozadí výroku je možná přítomný homérský slovní usus, který o duši mluví jenom v situaci smrti nebo po ní, tedy jako o oddělené duši, o které se za života člověka nemluví, neboť ani není jak. Pro Hérakleita to znamená, že zápas (ve smyslu B 80) je čistší sublimací duše než uplývavý život. Když si však uvědomíme, jak je Hérakleitovo pojetí duše odlišné od homérského a o co dosažnější je jeho pojetí zápasu, tak se nám výrok může ukázat ještě v jiném světle: nejenom válka, ale každý zápas - každá diference - je příležitostí k ohňové sublimaci vlhkostí duše.